Požadavky na seminární práce

Cíl
•	srozumitelně představit své téma (text, problém);
•	vysvětlit, co o něm říká pramen (primární a sekundární);
•	formulovat svůj vlastní názor.

Styl
•	je nutné rozlišovat výpovědi (tvrzení, argumenty, příklady) autora textu (studenta) a výpovědi autora pramene. Řeč pramene je cizí řečí, o níž mluvíme (“Aristoteles dokazuje, že..”). Řeč autora textu (studenta) se vede v první osobě. Čtenář by měl mít u všech vět jasno, kdo mluví.
•	práce by měla být srozumitelná. To znamená, že musí především autor všemu, co napsal, dokonale rozumět. Pokud nerozumí pramenu, 
1.	musí se nejprve pokusit mu sám porozumět;
2.	pokud se mu to nepodaří, má zformulovat své těžkosti a prodiskutovat je na semináři;
3.	pokud ani to nepovede k porozumění, může vysvětlit v seminární práci, proč se mu zdá text nejasný.
Seminární práce je typicky zprávou o tomto hledání porozumění a pomoc čtenáři práce podobné potíže překonat. Práce by tedy měla obsahovat popis těžkostí nikoli je přeskakovat.
Zda čtenář (např. vedoucí semináře) s vysvětlením souhlasí, není nejdůležitější. Důležité je, aby mu rozuměl a aby autor svůj postoj zdůvodnil.
•	stojí za to rozlišovat tři typy výpovědí. 
1.	tvrzení – teze, myšlenka 
2.	argument – “protože”, doklad tvrzení
3.	příklad (či protipříklad) – nejlépe vlastní
	(když napíšete odstavec, zkuste si říci, co je co. Pokud to není zřetelné, zkuste to ujasnit.)

Struktura
•	úvod by měl obsahovat jednak formulaci problému (tu musí nabídnout student sám) a plán práce (seznámení s postupem, který pak bude sledovat); musí být hned od začátku zřejmé, o jaký text se jedná a co je jeho cílem.
•	závěr by pak měl převzít otázku z úvodu a říci, čím práce k dané otázce (s pomocí referovaných filosofů) přispěla. Tedy jak formulace problému, tak rozvinutí úvahy i naznačení odpovědi je dílem studenta. Text by vůbec neměl mít podobu parafráze souvislého pramenného textu.

Citáty
•	citovat s udáním místa; je nepřijatelné opsat celou větu (ani v případě drobné úpravy) a neuvést ji jako citát!
•	každý citát doprovodit parafrází, aby bylo vidět, 
	1. že mu autor rozumí, 
2. proč ho vůbec uvádí (citát bez komentáře nemluví, proto ani není možné citátem uzavřít nějakou část či dokonce celou práci!);
•	osnovu celé práce vytváří autor a není tedy jen výsledkem vhodného seřazení citátů (proto pokud citáty vyjmete, neměl by se vám text rozpadnout);

Co se hodnotí
•	pochopení pramene a schopnost jej věrně vyložit (chyba = dezinterpretace);
•	schopnost dát celému textu linii výkladu vedeného odněkud někam (chyba = nejasná struktura, pouhé komentování pramene apod.);
•	schopnost použít vlastní příklady a na nich ukázat totéž, co pramen;
•	schopnost najít protipříklady a na základě jejich rozboru dospět k odstupu od pramene;
•	obecně schopnost zaujmout odstup – ať už kritický či pochvalný – od primárního textu.